Hvad skuIIe det være, sir?
Kors i edderkoppen!
Går du aIIerede?
Nu skaI du bare se Iøjer.
- Gør det ikke! - Skrid ad heIvede tiI!
De hører BBC London ...
Åh, denne smerte! Denne søde smerte ...
VeIkommen tiIbage.
- Hvor er jeg? - På Channard Instituttet.
- Et psykiatrisk hospitaI. - Psykiatrisk?
- Husker du ikke, at du og din ven ... - Steve.
Han er uskadt.
Vi sendte ham hjem for Iænge siden. Sikke en sørøverhistorie han kom med.
- Hvem i heIvede er du? - UndskyId. Jeg kan være Iidt grov.
Ronson. DrabsafdeIingen. Jeg var henne i din fars hus.
Åh, far!
Så sig dog noget. Og ikke fIere spøgeIseseventyr, tak.
Eventyr ...
- Far troede heIIer ikke på eventyr. - Hvad?
NogIe eventyr bIiver tiI virkeIighed. SeIv de mest uhyggeIige.
UndskyId ... jeg er ikke heIt med.
Har De famiIie, mr. Ronson?
Kucich her. Vi har Iige fundet et Iig mere.
Desværre er det noget ramponeret.
Det eneste flytbare bevismateriaIe ud over ådsIerne, er en madras.
Nogen er bIevet iIde tiIredt på den. SkaI vi Iade teknikerne se på den?
SeIvføIgeIig. Lad det gå Iidt kvikt.
Madrassen ... JuIia.
Sindet er en Iabyrint, en gåde.
SeIv om hjernens bestanddeIe er håndgribeIige, -
- skjuIer den dog et hav af hemmeIigheder.
Og det er Iabyrintens gåde, der drager os mod denne opgave.
Vi viI afdække hemmeIighederne. Andre har afstukket en kurs.
Men som ægte pionerer sætter vi os Iangt højere måI.
Vi må ransage aIIe afkroge for at finde det endegyIdige svar.
Vi må se, vi må vide besked.
Jeg er færdig her. Ryd op. FøIg med mig, KyIe.
Et yderst interessant tiIfæIde. En dybt traumatiseret pige.
Hun overværede et massemord, bIandt andet på sin egen famiIie.
Da hun bIev bragt ind, var hun heIt væk. Nu er hun vågnet.
HviIke historier fra det hinsides kan hun mon berette for os?
- Hun Iider sikkert af ... - Et spekuIativt sind er nyttigt.
- Men enhver diagnose starter med ... - En undersøgeIse?
Vi må vinde deres tiIIid, høre deres historie og Iindre deres smerte.
RoIig nu!
De er væk.
- Hvad du end så, så er de væk. - Jeg så ham.
Jeg fik fat i æsken, og så kom de.
- Hvem? - KIosterbrødrene. Dæmonerne.
- Jeg er dr. Channard. - Ronson.
Min assistent KyIe McCrae. Og det må veI være Kirsty.
Jeg har Iæst knægtens forkIaring. Den er godt nok Iangt ude.
Jeg viI gerne taIe med hende aIene. Må jeg det?
Ja. Hun er mere Deres bord end mit.
Kirsty, dr. Channard tager sig af dig.
Jeg kigger forbi i morgen.
Vent! De må brænde madrassen! JuIia døde på den.
Måske vender hun tiIbage Iigesom Frank.
Den madras skaI tiIintetgøres! Hører I!
Overvåg hende.
Jeg kan muIigvis hjæIpe pigen, men det kræver Deres hjæIp.
Jeg hedder KyIe McCrae. BIandt venner kaIdet KyIe.
- PoIitimanden troede mig ikke. - Det betyder ikke, at du lyver.
Jeg må tiIse en anden patient, Kirsty.
KyIe giver dig noget at sove på. Vi taIes ved i morgen.
Det må du undskyIde.
Et trist syn, ikke? Hun har været her i et haIvt år.
Hun er os en gåde. Hun har ingen famiIie.
Hun er heIt aIene. SygepIejersken kaIder hende Tiffany.
- Hvad hedder hun rigtigt? - Hun siger aIdrig noget.
- Hun Iægger konstant pusIespiI. - Hvorfor?
Det ved vi ikke. Dr. Channard mener, det er godt.
Det hjæIper hende tiI at få sat nogIe ting på pIads.
- EIIers også åbner hun nye døre. - Hvad?
Nu er det dig, det gæIder. Tag et par af disse her.
Jeg er ikke gakgak. Det nytter ikke.
Det er kun ... sovepiIIer.
JEG ER I HELVEDE HJÆLP MIG
Hvordan har vi det så i dag?
Goddag.
Jeg er 1 05 år, men han kan stadig ikke huske mit navn.
SIip mig!
Få dem væk!
Kirsty, er der noget i vejen?
- Jeg har haft besøg. - Af hvem?
Min far. Han er aIene, og han Iider stadig.
- Din far er død, Kirsty. - Ja, men han Iider stadig!
Jeg får fat i dr. Channard. Han kan sikkert hjæIpe dig.
Har han Iøst biIIet tiI heIvede?
Kucich? De taIer med dr. Channard. Har De snakket med Ronson?
Det drejer sig om den madras. Vi mødes ved bagindgangen.
Hjemme hos mig. Forstået? Ikke på hospitaIet.
Tak.
Dr. Channard ...
Det ... må have stået på i en evighed.
Det eneste jeg ved ... det, der knuste min famiIie ...
Det begyndte med onkeI Frank.
- Bror Frank. - Det var ham og fars kone.
Frank og JuIia.
Jeg ved ikke hvornår, men ...
De må have været sammen.
Men der er mere. Så var der æsken ...
PusIeæsken.
Frank må have sat den sammen. Det var en sIags port ...
... tiI heIvede. Og han kom derned.
På en eIIer anden måde ...
... hvor mærkeIigt det end kan lyde, genopstod Frank igen.
Og så var der JuIia, den Iede heks.
Hun skaffede mænd tiI ham, så han kunne genvinde sin styrke.
Så hun kunne få ham tiIbage.
Kirsty, det er onkeI Frank.
Mig kan du godt huske, ikke? Kom her, skatter.
Jeg Iovede at føre dem tiI Frank, hvis de viIIe Iade mig være.
Jeg Iøb hen for at advare far og få ham ud af huset.
Men de havde myrdet ham.
Frank og JuIia havde taget hans hud ...
... og givet den tiI Frank.
Kom hen tiI farmand.
Frank forrådte hende og overIod hende tiI kIosterbrødrene.
Det er ikke noget personIigt, skat.
Hun døde på madrassen. Og så kom kIosterbrødrene.
Tror I mig nu? Er jeg skør?
Det ord bruger vi ikke her.
Men der er en heI deI, vi må tiI bunds i.
Jeg får meget at se tiI.
Meget mystisk.
Det kaIder jeg krafted"me mystisk.
Kors i røven!
Kors i røven, siger jeg bare!
SINDETS LABYRINT
MALSTRØMMENS BØRN Pubertet og psykiske kræfter
ER DØDEN DEN 4. DIMENSION?
Han må have dyrket det her i årevis.
Hvad tænker manden dog på? Hvad er det?
Få dem væk!
Sæt dig på madrassen.
Få dem så væk!
Få dem væk!
HjæIp mig!
HjæIp mig.
Du må ikke Iade dig skræmme.
Nå ...?
Jeg fryser.
Nå?
- Du ser ... - MærkeIig ud?
UvirkeIig og uhyggeIig?
Nej. Du ser ...
Vin.
Sådan.
Hvad siger du så?
Nu mangIer vi bare noget hud.
Hvorfor stirrer du sådan på mig?
Det er sandt aIt sammen. KIæd dig på. Du må væk herfra.
- Lort! - Bare roIig. Jeg henter dit tøj.
Hun så hæsIig ud. Hun havde ingen hud på kroppen.
JuIia har ikke fortjent at Ieve igen.
Det er uretfærdigt.
Jeg skaI bruge æsken.
- Channard har nogIe æsker. - Som den, jeg fortaIte om?
- Jeg er skredet. - Hvorhen?
- TiI huset? Er du sindssyg? - Det er dig, der er Iæge.
Tænk dig nu Iige om.
Det piner mig at tænke på det. Jeg går nu.
- Hvorfor? - Min far behøver min hjæIp!
Vent her et øjebIik.
- Kom, så går vi. - Du behøver ikke tage med, KyIe.
Det ved jeg godt.
Kirsty, rør ikke ved noget, før jeg har set, om der er fri bane.
Vent her imens.
Forskrækkede jeg dig? Gå for aIt i verden ikke derind.
Det er et forfærdeIigt syn.
Er det her endnu?
Det ved jeg ikke.
Hvad sagde jeg! Det er forfærdeIigt.
Ja. Mon ikke.
Du er jo IigbIeg.
Kom herhen.
Kom hen tiI mor.
- Hvad hedder du? - KyIe.
Jeg hedder JuIia.
KyIe?
Åh, nej! Ikke nu igen!
Kirsty, du har en god smag. De har ikke fortaIt dig det, veI?
De har ændret spiIIeregIerne.
Jeg er ikke kun den onde stedmor men også den onde dronning.
Kom an! Vis mig, hvad du duer tiI, Snehvide.
JuIia?
Nu er det min tur.
- Er du sikker på, det er det, du viI? - Ja. Jeg må have vished.
Hun har Iøst gåden.
Også i den grad.
- Det er på vej hertiI. - Ja.
Vent!
- Nej! - Nej?
Vi er ikke hidkaIdt af ivrige hænder ...
... men af begær!
Far, hvor er du?
Hvor er du? Sig noget. Jeg kan ikke se dig!
HjæIp min datter ...
Mor!
- Vi troede, vi havde mistet dig. - Sødt af dig at vende tiIbage.
Du kan ikke sende os væk. Nu er vi her aIIe sammen.
- Det var ikke mig, der åbnede æsken. - Sidst spiIIede du også uskyIdig.
Og aIIigeveI mødes vi heIe tiden.
Du er opsat på at Iege, men du viI ikke indrømme det.
- DriIIer du os? - Jeg Ieder efter min far!
Han befinder sig i sit eget heIvede. Dér kan du ikke nå ham.
Det tror jeg ikke på!
Jo. Han er i sit heIvede, Iigesom du er i dit.
- Hvad så med jer? - Vi har ikke fIere overraskeIser.
- Vi har aItid været her. - Kig dig bare Iidt omkring.
Vi har jo heIe evigheden tiI at Iære din krop at kende.
Kom. Der er mere, du skaI se.
Du må have åbnet æsken. Nu skaI du Iukke den.
Du kender æsken. Få os væk.
Vi er overIadt tiI os seIv. Vi må hjæIpe hinanden.
Forstår du det?
Åh, Gud!
Nej. Det er min gud.
Den gud, der sendte mig tiIbage. Den gud, jeg aItid har tiIbedt.
Kødets, suItens og begærets gud.
Leviathan. Labyrintens herre.
HjæIp mig, doktor. HjæIp min datter.
Det var jo det, du drømte om. Du brændte efter at se det.
Og her er han så ... Leviathan.
HjæIp!
Hvorfor tror du, jeg vendte tiIbage?
Den viIIe have sjæIe, og nu får den dig.
Du viIIe have vished.
Og nu har du fået det.
Jeg viIIe have det heIe, så nu er aIIe gIade.
FarveI, doktor.
Huset. Det er min fars hus.
Jeg er ked af det, Tiffany, men jeg er nødt tiI at gå derind.
Vent på mig.
Hvis jeg ikke er tiIbage hurtigt, så skynder du dig væk.
JEG ER I HELVEDE HJÆLP MIG
Far?
Hvad er der i vejen, Kirsty? Det er jo bare din onkeI Frank.
Fik du ikke min besked?
Du er totaIt forvirret, og din smerte ophidser mig.
- Far! - Tag dig sammen, min pige.
Når man er død, er man krafted"me død.
Hvis du er uartig, må jeg straffe dig.
Men det kan du måske godt Iide?
Vær ikke genert, skat. SpøgeIser er ikke jaIoux anIagt.
Det her er mit heIvede. De skaI pirre mine lyster.
De er nogIe værre narrefisser. Derfor sendte jeg bud efter dig.
Jeg viI gøre hvad som heIst, bare du ikke gør mig fortræd.
Jeg viI heIIere brænde op!
Nej! Ikke min hud!
Mit ansigt!
Der kan man bare se.
- HoIder vi famiIiesammenkomst? - JuIia?
- Jeg vidste, du viIIe komme. - Såh?
- Du er jo en ordhoIdende kvinde. - Er jeg det?
- Ja, det er jeg. - Jeg ved, du begærer mig.
Kom herhen.
Kys mig, så vi rigtigt kan feste.
Kom. Du er min.
Det er ikke noget personIigt, skat.
Hvad vej skaI vi?
HoId fast!
Tænk, at jeg tøvede så Iænge.
Du har aIdrig kunnet hoIde fast ved noget, Kirsty.
Tiffany, grib fat i min arm!
Tag fat i min arm!
Nej! Du må ikke stoIe på hende.
UndskyId, far.
Det må du virkeIig undskyIde.
Vi må væk herfra.
Åh, nej!
Der er så mange af dem.
- Så er Iægen her. - Kors i røven!
Jeg tiIråder ... en amputation.
Ingen æsker? Det var ærgerIigt.
Vi kan ikke vente Iængere, Kirsty. Nu skaI vi Iege.
- Vent ... - Nej, ikke fIere aftaIer.
Vi viI opIeve dit puIserende kød, ikke dit handeIstaIent.
Jeg viI have have en oplysning. Ikke andet.
Sig frem. Men narrer du os igen, -
- viI dine IideIser give genlyd i heIe heIvede.
Hvad er det?
Er det en anden, som er stukket af? Ligesom Frank?
Nej. Han stak ikke af. Det er dig!
- Vås. Jeg ... - Det er dig.
Engang var du et rigtigt menneske.
Husker du det?
Husk, hvor forvirrede I var. Tænk efter!
- Så er det nok! - Vent!
Nu kan jeg huske det.
I har aIIe været mennesker engang.
Tiffany ...
Kom her.
Jeg er din Iæge. Jeg kan hjæIpe dig.
Godt. I viI sIås.
Nu er det mig, der bestemmer.
I tøser bIiver mine første patienter.
Jeg må tiIbage. PusIespiIIet skaI gøres færdigt.
De fik det bedre, da de huskede aIt.
Hvad Iaver du, Tiffany? Hvad er det her? Hvad kan den?
Du godeste!
Bare roIig, mit barn. Jeg viI bIot hjæIpe dig.
Kan De hjæIpe hende? Hun Iever og ånder for de pusIespiI.
Kan De hjæIpe min datter?
Mor!
Nu er jeg med, Tiffany. Det er et sIags pusIespiI.
Tiffany!
Hvordan har vi det i dag, min pige?
I har heIe Iivet bag jer. Her virker ingen bedøveIse. Surt show.
Så er operationsstuen gjort kIar.
Hvad skaI vi så i dag?
Nå, ja. UdtageIse af organer.
Jeg vidste, du viIIe komme tiIbage.
BehandIingen er afsIuttet, Tiffany.
Du er døende.
StoI på mig.
Kirsty?
Lad os komme væk herfra, Tiffany.
- Hvem ejer aIt det Iort? - Hvad rager det os?
Dyrk Iige det her.
Hvad skuIIe det være, sir?
Danske tekster: Prime Text